Kulttuuriperinnön hoidosta, ylläpidosta ja säilyttämisestä 
aiheutuvat kustannukset

Sisällysluettelo	Sivu

1.	Johdanto	2

2.	Kansallisen kulttuuriperinnön kannalta arvokas kirkon omaisuus	3

3.	Kulttuuriperinnön hoitoon liittyvien kustannusten määrittely	3

4.	Esimerkkejä kulttuuriperinnön hoitoon liittyvistä kustannuksista	4
4.1.	Kulttuurihistoriallisesti arvokkaiden rakennusten hoito	4
4.2.	Kulttuurihistoriallisesti arvokkaiden esineiden hoito	6
4.3	Kulttuuriperinnön tunnetuksi tekeminen ja kulttuuriperinnöstä
	tiedottaminen	6

5.	Toimenpiteet ja aikataulu	7

LIITE 1	Kulttuuriperinnön hoitoon liittyvät säädökset	9

LIITE 2	Esimerkkejä kulttuuriperinnön hoitokustannusten osuudesta
	kokonaiskustannuksista	12

1.	Johdanto

Seurakuntia kehotetaan kirjaamaan kulttuuriperinnön hoidosta, ylläpidosta ja säilyttämisestä aiheutuneet kulut ja mahdolliset tuotot tämän ohjeen mukaisesti 1.1.2007 alkaen. Tavoitteena on saada oikeaa ja riittävää tietoa kulttuuriperinnön kannalta arvokkaan omaisuuden hoitamisen ja säilyttämisen aiheuttamista lisäkustannuksista seurakunnille. Kulttuuriperintöön liittyviä menoja ja mahdollisesti tuloja voi olla talousarviossa sekä käyttötalous- että investointiosassa. 

Kulttuurihistoriallisesti arvokkaan omaisuuden hoidosta, ylläpidosta ja säilyttämisestä aiheutuvien erilliskustannusten selvittäminen on haasteellinen, mutta ei mahdoton tehtävä. Tässä ohjeessa on määritelty asiantuntijoiden avustuksella, mitä tarkoitetaan kansalliseen kulttuuriperintöön liittyvällä arvokkaalla omaisuudella ja mitkä kustannukset määritellään kulttuuriperinnön hoidosta, ylläpidosta ja säilyttämisestä aiheutuviksi. Kulttuuriperintö ja sen hoidosta aiheutuvat kustannukset on tulkittu tässä ohjeessa suhteellisen tiukasti. Seurakunnan tavanomaiseen toimintaan liittyviä kiinteistöjen lämmitys-, kunnossapito- yms. kuluja ei lasketa kulttuuriperinnön kustannuksiksi. Kulttuuriperinnöstä aiheutuviksi kustannuksiksi määritellään vain ylimääräiset lisäkulut. Seurakunnan tehtäväksi jää lopullinen tulkinta siitä, mikä osuus esim. vanhan ja/tai suojellun kirkon vuosikorjaus- tai peruskorjausmenoista on aiheutunut nimenomaan kulttuuriperinnön hoidon, ylläpidon ja säilyttämisen vuoksi.

Tässä ohjeessa käytetään kulttuuriperinnön hoidosta, ylläpidosta ja säilyttämisestä yhteistä nimitystä kulttuuriperinnön hoito.

Hautaustoimeen liittyy runsaasti kulttuuriperinnön kannalta arvokasta ympäristöä, omaisuutta ja esim. lahjoituksena saatuja muistomerkkejä, joiden hoitokulut kirjataan pääluokkaan Hautaustoimi. Samoin vanhojen kirkonkirjojen säilyttäminen ja tiedon hakeminen niistä aiheuttavat seurakunnille vuosittain huomattavia kuluja. Hautaustoimeen ja kirkonkirjojenpitoon liittyviä kuluja ei kohdisteta erikseen kulttuuriperinnön hoidon kustannuksiksi, koska pääluokka Hautaustoimi ja tehtäväalue Kirkonkirjojenpito luetaan lakisääteisiksi yhteiskunnallisiksi tehtäviksi.

Kirkon saamaa osuutta yhteisöveron tuotosta on perusteltu seurakuntien yhteiskunnallisilla tehtävillä, joista lakisääteisiä ovat hautaustoimi, väestökirjanpitotehtävät sekä kulttuurihistoriallisesti arvokkaan omaisuuden hoito. Seurakunnat ovat ilmoittaneet taloustilastojen yhteydessä kirkonkirjojenpitoon liittyneet kulut vuodesta 2004 alkaen. Seurakunnat ovat kohdentaneet myös hautaustoimen hoitoon liittyneet välittömät ja välilliset kulut entistä tarkemmin tilikaudesta 2004 alkaen. 

Ohjeet kulttuuriperinnön hoitoon liittyvien lisäkustannusten ilmoittamisesta Kirkkohallitukselle annetaan taloustilasto-ohjeissa. Kirkkohallitus antaa lisäohjeita kirjanpitoon ja tilastointiin liittyvistä toimenpiteistä tarpeen mukaan.

2.	Kansallisen kulttuuriperinnön kannalta
	arvokas kirkon omaisuus

Jokaisella rakennuksella, rakennetulla ympäristöllä ja esineellä voi olla kulttuurihistoriallista merkitystä. Ne kertovat valmistusaikansa arvostuksista ja mahdollisuuksista. Myös nykyään uudella esineellä tai rakennuksella voi olla aikanaan merkittävää kulttuuriperintöarvoa. Arvostuksen perusteita ovat mm. ikä, valmistusmateriaalin hankinta-arvo sekä tekninen suoritus ja taidokkuus. Arvostuksen peruste on myös määrä eli esiintymistiheys, toisin sanoen kohteen harvinaisuus tai yleisyys. Myös rakennukseen tai esineeseen liittyvät historialliset tapahtumat eli sen konteksti voi olla arvostuksen peruste.

Kansallisen kulttuuriperinnön kannalta arvokkaalla seurakuntien omaisuudella tarkoitetaan muun muassa:

–	suojelunalaisia kirkollisia rakennuksia (kirkkorakennukset, kellotapulit ja siunauskappelit, jotka on rakennettu ennen vuotta 1917, sekä sen jälkeen rakennetut ja erillisillä päätöksillä suojellut kirkolliset rakennukset) 
–	hautausmaa-alueita, hautausmaan aitoja ja portteja sekä seurakunnan hallussa olevia hautamuistomerkkejä
–	maankäyttö- ja rakennuslain mukaisella kaavalla tai rakennussuojelulailla suojeltuja kulttuuriperinnön kannalta arvokkaita kohteita
–	muita kirkollisia rakennuksia, rakennusryhmiä ja rakennettuja alueita, joilla on kulttuurihistoriallista merkitystä rakennushistorian, rakennustaiteen, rakennustekniikan, erityisten ympäristöarvojen, rakennuksen käytön tai siihen liittyvien tapahtumien taikka rakennuksen ainutlaatuisuuden tai tyypillisyyden vuoksi
–	kirkkorakennukseen kuuluvia taideteoksia sekä sen muuta kiinteää ja irtainta sisustusta
–	kirkollisiin toimituksiin käytettävää ja myös jo käytöstä poistettua esineistöä
–	muuta seurakunnan hallussa olevaa kulttuuriperinnön kannalta arvokasta irtaimistoa.

3.	Kulttuuriperinnön hoitoon liittyvien kustannusten määrittely

Kulttuuriperinnön hoitoon liittyvien kustannusten määrittelyssä käytetään Ympäristöministeriön perusteita rakennusperinnön hoitoon myönnettäviin avustuksiin sekä Museoviraston perusteita entistämisavustusten myöntämiseen.

Kulttuuriperinnön hoitoon liittyviä kustannuksia aiheuttavat
–	korjaukset, joilla edistetään rakennuksen säilymistä (esim. katon, ulkoseinien, ikkunoiden, ovien tai tulisijojen korjaustyöt)
–	kulttuurihistoriallisten kohteiden pihapiirin tai muun välittömän ympäristön kunnostaminen
–	kulttuurihistoriallisten kohteiden säilyttämisen edellyttämät selvitykset sekä
–	valtakunnalliset tiedotusprojektit ja kulttuuriympäristöohjelmien laatiminen.

Kulttuuriperinnön hoitoon liittyviä kustannuksia aiheutuu peruskorjauksissa, joissa
–	rakennuksen ja alueen ominaisluonne sekä historiallinen aitous säilyvät
–	rakennusosien tarpeetonta uusimista vältetään
–	tehdään mahdollisimman pieniä muutoksia
–	rakennuksen käyttö sopeutuu tiloihin sekä
–	työ tehdään rakennuksen rakentamisajankohdan mukaisilla työtavoilla ja rakennukseen sopivilla perinteisillä rakennusmateriaaleilla (esim. punamulta, aito öljymaali, konesaumattu peltikate, huopa, tiili, päre, paanu, kalkkirappaus). Materiaalijäljitelmiä ei hyväksytä.

Kulttuuriperinnön hoitoon liittyviä kustannuksia ei lasketa aiheutuvan
–	rakennuksen siirtämisestä
–	käyttömukavuuden lisäämisestä (lisälämmöneristys, vesijohto, viemäri, sähkö)
–	väliaikaisista toimenpiteistä eikä
–	vuosikorjauksista.

Rakennuksen korjaaminen sen kulttuurihistoriallista arvoa vaalien, entistäminen, restaurointi, konservointi ja kunnostaminen aiheuttavat pääsääntöisesti kulttuuriperinnön hoitoon liittyviä kustannuksia. Entistäminen voi olla rakenteen korjaamista tai vahvistamista, mutta vain erityisen perustelluista syistä sen uusimista. Uusiminen tulee kysymykseen vain silloin, kun toimenpide on välttämätön. Esimerkkejä tällaisista on joissain tapauksissa vesikaton uusiminen, hirsivarvien uusiminen tai ikkunoiden uusiminen osittain (enintään noin 5 % ikkunoiden määrästä).

Myös kulttuuriperinnön hoitoon liittyvän suunnittelutyön kulut ovat kulttuuriperinnön hoitokustannuksia. Kulttuuriperinnön kannalta arvokkaiden rakennusten korjaussuunnittelusta aiheutuu lisäkustannuksia muun muassa:
–	liikkumisesteisille tarkoitetun luiskan suunnittelusta suojeltuun kirkolliseen rakennukseen sekä
–	äänentoiston ja palohälytysjärjestelmän suunnittelusta suojeltuun kirkolliseen rakennukseen.

Kulttuuriperinnön hoitoon liittyviä rakennusten peruskorjaus- yms. menoja voidaan myös aktivoida taseeseen. Aktivoidut menot ilmoitetaan sellaisenaan Kirkkohallitukselle investoinnin valmistumisvuodelta kulttuuriperinnön hoitoon liittyvinä investointimenoina. Kulttuuriperinnön hoidosta aiheutuneiden investointimenojen poistoja ei merkitä erillistunnisteella kulttuuriperinnön hoitoon liittyviksi kustannuksiksi.

4.	Esimerkkejä kulttuuriperinnön hoitoon liittyvistä kustannuksista

4.1.	Kulttuurihistoriallisesti arvokkaiden rakennusten hoito

Kokonaan kulttuuriperinnön hoitoon liittyviä kustannuksia (rakennuskulttuuriperinnön hoidon erityiset kulut, jotka liittyvät kokonaisuudessaan kulttuuriperintöön) aiheuttavat:

–	autiokirkkojen (kirkot, jotka eivät ole säännöllisessä jumalanpalveluskäytössä) hoito
–	paanukattojen kunnostus ja tervaus
–	kirkollisen rakennuksen restauroinnin yhteydessä vaadittavat arkeologiset kaivaukset
–	urkujen säilyttäminen, jos seurakunnan musiikkitarpeiden perusteella päädyttäisiin muuten taloudellisesti huomattavasti edullisempaan ratkaisuun
–	käytöstä poistettujen urkujen säilytys, ylläpito ja konservointi
–	rakennushistoriallisen selvityksen tekeminen
–	suojeltujen rakennusten konservointi, kuten
•	suunnitelman teettäminen (kuntoarvio, työselitys, piirustukset)
•	keskiaikaisten kirkkojen tiilipäätyjen konservointi
•	puukirkkojen sisäkoristemaalausten korjaus ja konservointi
•	holvattujen ja rapattujen kirkkojen rappausten konservointi
•	rakennuspintojen konservointi
•	lyijylasi-ikkunoiden korjaus, konservointi ja suojaus.

Seuraavat lisäkulut lasketaan kulttuuriperinnön hoitoon liittyviin kustannuksiin (rakennuskulttuuriperinnön hoidosta aiheutuvat kulut, joista vain osa lasketaan kulttuuriperinnön hoitokustannuksiin):

–	kirkollisen rakennuksen (kirkko, siunauskappeli, kellotapuli) suojelusta aiheutuvat lisäkulut. Näitä kuluja ovat ulkopuolisen suunnittelijan palkkiot ja seurakunnan oman työntekijän palkka henkilöstösivukuluineen mm. seuraaviin hankkeisiin käytetystä työajasta:
•	suunnittelusta suojelullisten tekijöiden aiheuttama normaalia suurempi työmäärä
•	vaihtoehtoisten korjaustapojen selvittäminen ja tuntemattomien vanhojen rakenneratkaisujen selvittäminen
•	vaihtoehtoisten tyylillisten näkökohtien selvittäminen (väritys, materiaalituntemus)
•	antikvaarinen valvonta eli ylimääräiset kokoukset ja muut neuvottelut Museoviraston, Kirkkohallituksen, paikallisen museon, palolaitoksen, terveystarkastajan ym. kanssa.
–	näitä kuluja ovat myös vanhojen materiaalien (esim. maalien, laastien ja helojen), työtekniikoiden ym. käyttämisestä aiheutuvat lisäkulut sekä lisäkulut, jotka aiheutuvat nimenomaan arvokkaan kulttuuriperinnön suojaamisesta ilkivallalta, esim. ikkunoiden suojaus ja tavanomaista kalliimman turvajärjestelmän hankkiminen
–	perinteisestä rakennussuunnittelusta ja rakennustekniikasta johtuvat ylimääräiset lämmityskulut. Kirkon lämmityskulut kuuluvat seurakunnan tavanomaisiin toimintakuluihin. Kirkkoa saatetaan kuitenkin lämmittää tai lämpötilaa saatetaan pitää tavanomaista korkeammalla arvokkaiden rakenteiden ja taideteosten sekä urkujen kunnon ja säilymisen vuoksi myös niinä aikoina, jolloin kirkkoa ei käytetä seurakunnallisiin tarkoituksiin. Tällöin lämmityskuluista se osuus, joka on aiheutunut ainoastaan kulttuuriperinnön säilyttämisen vuoksi, merkitään kirjanpidossa kulttuuriperinnön hoidon kustannuksiksi. Tällaisia lämmityskuluja voi aiheutua myös kirkon tiloista, jotka ylittävät sen kokoontumistilan, joka olisi riittävän suuri seurakunnan nykyiselle väkiluvulle. Arviointiperusteena voidaan käyttää vastaavan uudehkon kirkon lämmityskuluja. 
–	suojeltujen rakennusten korjauskulut (esim. uusgoottilaisten kirkkojen tiilikoristeiden korjaukset, 1800-1900 -taitteen graniittiverhottujen kirkkojen ulkoseinäkorjaukset)
–	perinteisen pappilamiljöön erillisten piharakennusten kunnossapitokulut kulttuurimiljöön osana
–	suojellun pappilan tai jonkun muun suojellun rakennuksen korjauskulut
–	kulttuuriperinnön kannalta arvokkaan ympäristön hoitokulut (siltä osin kuin kulut eivät liity hautaustoimen piiriin).

4.2.	Kulttuurihistoriallisesti arvokkaiden esineiden hoito

Kokonaan kulttuuriperinnön hoitoon liittyviä kustannuksia aiheuttavat:

–	inventointiluettelon teettäminen
–	suojellun irtaimiston (= suojellun kirkollisen rakennuksen irtaimisto) konservointi. Esimerkkejä irtaimistosta ja kiinteästä sisustuksesta, jotka kuuluvat kulttuuriperintöön:
•	keskiaikaiset veistokset, alttarikaapit ja niiden fragmentit sekä muu keskiaikainen esineistö
•	saarnatuolit, lukkarinpenkit, kirkkosalin penkit ja penkkikorttelit
•	sakariston kalusteet (ei standardikalusteet)
•	alttarimaalaukset, muut maalaukset ja taideteokset
•	kirkkotekstiilit (käsityönä valmistetut kirkolliset vaatteet ja kirkkosalin tekstiilit)
•	kirkkokurin välineet (jalkapuut, häpeäpenkit, unilukkarin sauvat)
•	ruumiinsiunauksessa käytetty välineistö (siunaushiekka-astia ja -lapio)
•	kattokruunut ja niiden mahdollinen sähköistäminen, muut valaisimet
•	ehtoollisvälineet
•	hautausvaakunat
•	kirkkolaivat
•	vaivaisukot 
•	kirkonkellot
–	konservaattorin asumis- ja matkustuskulut tai vaihtoehtoisesti teoksen kuljettamisesta konservointitiloihin aiheutuvat kulut sekä kuljetuksen aikaiset vakuutusmaksut.

Seuraavista hankinnoista aiheutuvat lisäkulut luetaan kulttuuriperinnön hoitoon liittyviksi kustannuksiksi (tavanomaisen uuden ja kulttuuriperinnön vaalimisen vuoksi hankitun kalliimman hankinnan erotus):
–	hankekohtaisesti suunniteltu ja käsityönä teetetty irtaimisto (kun vakiokalustusta ei voida käyttää)
–	valaistuksen ja äänentoiston suunnittelu ja mahdollisesti teetetyt valaisimet ja äänentoistolaitteet
–	asianmukaisten säilytystilojen hankkiminen kulttuuriperinnön säilyttämiseen (vitriinit, kaapit, laatikostot).

4.3.	Kulttuuriperinnön tunnetuksi tekeminen ja
	kulttuuriperinnöstä tiedottaminen

Kulttuuriperinnön hoitoon liittyviä kustannuksia aiheuttavat:
–	julkaisujen, esitteiden, postikorttien ja historiikkien hankinta (historiikit siltä osin kun ne käsittelevät seurakunnan kulttuuriperintöön liittyviä rakennuksia tai esineitä. Seurakunnan toiminnasta kertovat osuudet eivät kuulu tähän ryhmään.)
–	oppaiden palkat
–	vartiointi
–	tiekirkkotoiminta.

Mahdollisiin tiedusteluihin, mitkä kustannukset kuuluvat kulttuurihistoriallisesti arvokkaan omaisuuden hoitoon liittyviin kustannuksiin, vastaavat Kirkkohallituksessa
–	museoalan tutkija Nina Lempa
–	toimistoarkkitehti Arja Sihvola
–	yliarkkitehti Eero Raatikainen
–	maankäyttöpäällikkö Harri Palo
Kaikkien sähköpostiosoite on etunimi.sukunimi@evl.fi.

5.	Toimenpiteet ja aikataulu

Kulttuuriperinnön hoidosta, ylläpidosta ja säilyttämisestä aiheutuvat menot ja mahdolliset tulot merkitään seurakunnan kirjanpitoon 1.1.2007 alkaen erillistunnisteita käyttäen. Tililuettelomallissa 1.1.2007 alkaen on tilejä mm. konservointipalvelujen ostotositteiden kirjaamista varten.

Kulttuuriperinnön hoitokulut ja mahdolliset tuotot kirjataan tuloslaskelmaan luonteensa mukaisille tileille ja tehtäväalueille. Omat erillistunnisteet tarvitaan seuraavia asiakokonaisuuksia varten:

1.	Kirkollisten rakennusten kulttuuriperintöön liittyvien kulujen ja mahdollisten tuottojen kirjaamista varten. 
2.	Muun kiinteän omaisuuden kulttuuriperintöön liittyvien kulujen ja mahdollisten tuottojen kirjaamista varten. 
3.	Kulttuuriperintöön liittyvän irtaimiston hoidosta aiheutuneiden kulujen ja mahdollisten tuottojen kirjaamista varten.

Mikäli seurakunnassa on tilivuoden aikana runsaasti tositteita kulttuuriperinnön hoitoon liittyvistä menoista, seurakunnan tavanomaista omaa toimintaa varten kannattaa varata oma tunniste. Näin voidaan täsmäyttää, että seurakunnan omien toimintakulujen ja kulttuuriperintöön liittyvien toimintakulujen summa on yhtä suuri kuin tuloslaskelman toimintakulut yhteensä.

Valtaosa seurakunnista on uusinut viime vuosien aikana kirjanpidon atk-ohjelmansa, ja nämä uudet ohjelmat mahdollistavat oman tiliöintikentän varaamisen erillistunnisteita varten. Kulttuuriperinnön hoitoon kuuluville toiminta- ja investointimenoille ja mahdollisille tuloille riittää 3-4 erillistunnistetta. Erillistunnisteiden avulla seurakunnat saavat kirjanpidosta raportin kulttuuriperinnön hoitoon liittyvistä toimintatuotoista, toimintakuluista ja toimintakatteesta. 

Mikäli seurakunnan kirjanpito-ohjelmassa ei ole mahdollisuutta varata omaa tiliöintikenttää kulttuuriperinnön hoidosta aiheutuneille toimintatuotoille ja toimintakuluille, seurakunta avaa uusia tilejä tarvittavan määrän nimenomaan tästä asiakokonaisuudesta aiheutuneille palvelujen ostoille, tarvikehankinnoille jne. Nämä toimintakulut ja mahdolliset toimintatuotot kuuluvat tuloslaskelmaan kuten seurakunnan muunkin toiminnan kulut ja tuotot. Myös investointimenot ja mahdolliset investointitulot, jotka liittyvät kulttuuriperinnön hoitoon, kirjataan omia tilinumeroita käyttäen. Tällöin seurakunta merkitsee tilastotiedustelulomakkeelle A 7 tiedot kulttuuriperinnön hoidosta aiheutuneista toimintatuotoista ja toimintakuluista sekä investointimenoista niitä varten avattujen kirjanpitotilien avulla.

Kolmas mahdollisuus on merkitä kulttuuriperintöön liittyvät kustannukset tehtäväaluekentälle alatehtäväalueeksi. Alatehtäväalueiksi määritellään kirkolliset rakennukset, muu kiinteä omaisuus ja kulttuuriperintöön liittyvän irtaimisto, jolle kirjataan niiden hoidosta aiheutuneet kulut ja mahdolliset tuotot. 

Kirkkohallitus tulee pyytämään taloustilastojen (A 7) yhteydessä tiedot em. kolmen asiakokonaisuuden toimintatuotoista ja toimintakuluista tilivuoden aikana. Lisäksi seurakuntien tulee edelleen ilmoittaa kulttuuriperinnön hoidon vuoksi tehdyt ja tilikauden aikana valmistuneet investoinnit tilastotiedustelulomakkeella A 7, kohdassa 7, Tilivuoden 2xxx investoinnit.

LIITE 1

Kulttuuriperinnön hoitoon liittyvät säädökset

Kirkkolaissa, kirkkojärjestyksessä, perustuslaissa, rakennussuojelulaissa, maankäyttö- ja rakennuslaissa sekä muinaismuistolaissa on säädöksiä kulttuuriperinnöstä. Lisäksi laki kulttuuriesineiden maastaviennin rajoittamisesta (115/1999) säätelee kansallisen kulttuuriperinnön suojelemista rajoittaen tieteellisesti, taiteellisesti ja historiallisesti arvokkaiden kulttuuriesineiden maastavientiä.

Kirkkolaki (1054/1993) (KL)

Kirkollisia rakennuksia ovat kirkot ja kellotapulit, siunaus- ja hautakappelit sekä hautausmaalla olevat niihin rinnastettavat rakennukset. Kirkkopihaan sekä sen ja hautausmaan aitaan ja porttiin sovelletaan mitä kirkollisista rakennuksista on säädetty tai määrätty. Kirkon käyttämättä jättämistä sekä kirkollisen rakennuksen purkamista tai sellaista korjaamista, joka olennaisesti muuttaa sen ulko- tai sisäasua, koskeva päätös on alistettava kirkkohallituksen vahvistettavaksi. (KL 14:2)

Kirkollinen rakennus, joka on rakennettu ennen vuotta 1917 on suojelunalainen. Kirkkohallitus voi määrätä sitä nuoremman kirkollisen rakennuksen suojeltavaksi, jos suojeluun on sellainen syy, jonka johdosta vastaavan rakennuksen suojelusta voitaisiin päättää rakennussuojelulain (60/85) mukaan. Kirkkohallitus voi tehdä suojelua koskevan päätöksen myös tuomiokapitulin, seurakunnan tai museoviraston aloitteesta. Rakennuksen suojelu kohdistuu myös sen kiinteään sisustukseen, siihen liittyviin maalauksiin ja taideteoksiin sekä piha-alueeseen. Jos kirkkohallitukselle on 2 §:n 2 momentin mukaan alistettu suojelun alaisen kirkollisen rakennuksen purkamista taikka sen ulko- tai sisäasua olennaisesti muuttavaa korjaamista koskeva päätös, kirkkohallituksen on ennen asian ratkaisemista varattava museovirastolle tilaisuus antaa siitä lausuntonsa. Jos tässä pykälässä tarkoitettu rakennus on sillä tavoin vahingoittunut, ettei sitä voida saattaa ennalleen, tai jos rakennuksen suojeleminen muusta erityisestä syystä ei enää ole perusteltua, kirkkohallitus voi, varattuaan museovirastolle tilaisuuden antaa asiasta lausuntonsa, päättää, ettei sitä enää ole pidettävä suojelunalaisena. Kirkkohallituksen 2 ja 3 momentissa tarkoitettu päätös on alistettava opetusministeriön vahvistettavaksi. (KL 14:5)

Kirkkojärjestys (KJ)

Seurakunnan on erityisellä huolella hoidettava seurakunnan arkistoon kuuluvia asiakirjoja tai omistamiaan muinaisesineitä taikka kirkkoon ja hautausmaahan liittyviä arvoesineitä. Edellä 1. momentissa mainittua irtaimistoa ei saa ilman painavaa syytä muuttaen korjata, siirtää perinteisiltä paikoiltaan tai poistaa. (KJ 23:6)

Perustuslaki (731/1999) (PL)

Perustuslain mukaan vastuu luonnosta ja sen monimuotoisuudesta, ympäristöstä ja kulttuuriperinnöstä kuuluu kaikille. (PL 20:1)

Rakennussuojelulaki (60/1985) (RSL)

Kansallisen kulttuuriperinnön säilyttämiseksi suojellaan kulttuurikehitykseen tai historiaan liittyviä rakennuksia, rakennusryhmiä ja rakennettuja alueita siten kuin tässä laissa säädetään. (RSL 1 §)

Tässä laissa tarkoitetun suojelun kohteita ovat sellaiset rakennukset, rakennusryhmät ja rakennetut alueet, joilla on kulttuurihistoriallista merkitystä rakennushistorian, rakennustaiteen, rakennustekniikan, erityisten ympäristöarvojen, rakennuksen käytön tai siihen liittyvien tapahtumien taikka rakennuksen ainutlaatuisuuden tai tyypillisyyden kannalta. Rakennukseen luetaan kuuluvaksi sen kiinteä sisustus.

Tämän lain mukainen suojelu voi koskea myös rakennuksen osaa ja rakennuksen kiinteää sisustusta sekä siltaa, kaivoa tai muuta sellaista rakennelmaa samoin kuin rakennukseen liittyvää puistoa taikka muuta vastaavaa rakentamalla tai istuttamalla muodostettua aluetta. Mitä jäljempänä tässä laissa on säädetty rakennuksesta, koskee vastaavasti muita 1 ja 2 momentissa tarkoitettuja suojelun kohteita. (RSL 2 §)

[Lääninhallituksen] (Alueellisen ympäristökeskuksen) suojelupäätökseen on otettava tarpeellisiksi katsottavat määräykset suojeltavan kohteen kulttuurihistoriallisen arvon säilyttämiseksi.
Suojelumääräykset voivat koskea:
1) kohteen säilyttämistä suojelun edellyttämässä kunnossa;
2) rakennuksen käyttöä siten, ettei sen kulttuurihistoriallista arvoa vaaranneta; sekä
3) rakennuksen entistämistä sekä rakennuksessa suoritettavien muutostöiden ja mahdollisen lisärakentamisen rajoittamista siten, ettei niillä vaaranneta suojelun tarkoitusta.
Suojelupäätöksessä voidaan antaa museovirastolle oikeus antaa tarkempia määräyksiä suojelumääräysten soveltamisesta sekä myöntää suojelumääräyksistä vähäisiä poikkeuksia. (RSL 6 §)

Maankäyttö- ja rakennuslaki (132/1999) (MRL)

Lain yleinen tavoite
Tämän lain tavoitteena on järjestää alueiden käyttö ja rakentaminen niin, että siinä luodaan edellytykset hyvälle elinympäristölle sekä edistetään ekologisesti, taloudellisesti, sosiaalisesti ja kulttuurisesti kestävää kehitystä. (MRL 1 §)

Alueiden käytön suunnittelun tavoitteet
Alueiden käytön suunnittelun tavoitteena on vuorovaikutteiseen suunnitteluun ja riittävään vaikutusten arviointiin perustuen edistää:
 - - - 3) rakennetun ympäristön kauneutta ja kulttuuriarvojen vaalimista; - - - (MRL 5 §)

Rakentamisen ohjauksen tavoitteet 
Rakentamisen ohjauksen tavoitteena on edistää:
1) hyvän ja käyttäjien tarpeita palvelevan, terveellisen, turvallisen ja viihtyisän sekä sosiaalisesti toimivan ja esteettisesti tasapainoisen elinympäristön aikaansaamista;
2) rakentamista, joka perustuu elinkaariominaisuuksiltaan kestäviin ja taloudellisiin, sosiaalisesti ja ekologisesti toimiviin sekä kulttuuriarvoja luoviin ja säilyttäviin ratkaisuihin; sekä
3) rakennetun ympäristön ja rakennuskannan suunnitelmallista ja jatkuvaa hoitoa ja kunnossapitoa. (MRL 12 §)
Maakuntakaavamääräykset
- - - Jos jotakin aluetta on maiseman, luonnonarvojen, rakennetun ympäristön, kulttuurihistoriallisten arvojen tai muiden erityisten ympäristöarvojen vuoksi suojeltava, maakuntakaavassa voidaan antaa sitä koskevia tarpeellisia määräyksiä (suojelumääräykset). (MRL 30 §)

Yleiskaavamääräykset
- - - Jos jotakin aluetta tai rakennusta on maiseman, luonnonarvojen, rakennetun ympäristön, kulttuurihistoriallisten arvojen tai muiden erityisten ympäristöarvojen vuoksi suojeltava, yleiskaavassa voidaan antaa sitä koskevia tarpeellisia määräyksiä (suojelumääräykset). (MRL 41 §)

Asemakaavamääräykset
- - - Jos jotakin aluetta tai rakennusta on maiseman, luonnonarvojen, rakennetun ympäristön, kulttuurihistoriallisten arvojen tai muiden erityisten ympäristöarvojen vuoksi suojeltava, asemakaavassa voidaan antaa sitä koskevia tarpeellisia määräyksiä (suojelumääräykset). Suojelumääräysten tulee olla maanomistajalle kohtuullisia. (MRL 57 §)

Laki kulttuuriesineiden maastaviennin rajoittamisesta (115/1999)

Vientilupaa ei kuitenkaan tarvita, jos julkiseen kokoelmaan tai arkistoon kuuluva esine, evankelis-luterilaiselle kirkolle tai ortodoksiselle kirkkokunnalle taikka niiden seurakunnalle tai seurakuntayhtymälle kuuluva esine viedään maasta lainaksi näyttelyyn, konservoitavaksi tai tieteellistä tutkimusta varten ja se palautetaan Suomeen. Esittävän taiteilijan tai ammatinharjoittajan ei myöskään tarvitse hakea maastavientilupaa instrumentille tai muutoin työhön käytettäville välineille, jotka on tarkoitus palauttaa Suomeen esiintymisen tai työsuorituksen jälkeen. (5 §)

Muinaismuistolaki (295/1963) (MML)

Milloin yleisen tai suurehkon yksityisen työhankkeen totuttaminen koskee kiinteää muinaisjäännöstä siten, että siitä aiheutuu muinaisjäännöksen erityinen tutkiminen tai erityisiä toimenpiteitä sen säilyttämiseksi, on hankkeen toteuttajan korvattava tästä johtuvat kustannukset tai osallistuttava niihin, mikäli sitä olosuhteet huomioon ottaen ei ole katsottava kohtuuttomaksi. (MML 15 §)

Kirkossa ja muussa julkisessa rakennuksessa olevaa tai sellaiseen rakennukseen kuuluvaa irtainta esinettä, johon liittyy muisto muinaisajan tavoista tai taidokkuudesta ja joka ei ole yksityisen omaisuutta, niin kuin veistosta, taulua tai muuta taideteosta, kalleutta, vaakunakilpeä, juhla- tai asepukua, lippua, asetta tai vaivaistukkia tahi muuta sellaista esinettä älköön hävitettäkö tai luovutettako ennen kuin siitä on ilmoitettu muinaistieteelliselle toimikunnalle ja se on asian käsitellyt. Muinaistieteellisellä toimikunnalla on oikeus ottaa esineestä jäljennöksiä tai kuvia, niin myös milloin esine aiotaan hävittää tai luovuttaa yksityiselle, lunastaa se Suomen kansallismuseolle. (MML 19:1)

LIITE 2

Esimerkkejä kulttuuriperinnön hoitokustannusten osuudesta
kokonaiskustannuksista

Rakennuksen tai irtaimen esineen suojelusta aiheutuvat kulut kuuluvat täysimääräisenä kulttuuriperinnön hoitokustannuksiin (100 %). Mikäli kulttuuriperinnöstä aiheutuvia lisäkustannuksia ei voi erotella ja mikäli rakennus palvelee seurakunnan toimintaa, kulttuuriperinnön hoitokustannuksiksi lasketaan puolet kuluista (50 %). Ympäristöministeriö ja Museovirasto myöntävät valtionavustusta yleensä enintään 50 % kulttuuriperinnön hoitokustannuksista. Sen vuoksi tässä on käytetty samaa prosenttiosuutta.

Lisäkustannuksilla tarkoitetaan kuluja, jotka ovat tavanomaisia rakentamis-, konservointi- ym. menoja suuremmat ja jotka aiheutuvat kulttuuriperinnön säilyttämisestä.

(LK = lisäkustannus)
Hanke	Kulttuuriperinnön %-osuus	
	kokonaiskustannuksista	
Autiokirkkojen hoito ja säilyttäminen	100	
 		
Selvitykset		
Rakennushistoriallinen selvitys	100	
Rakennuksen kuntoarvio	50	
Lämpökameramittaus/lämpövuodot	50	
Esineinventointi ja kuntoarvio	100	
 		
Suunnittelu		
Arkkitehtisuunnittelu	50	
Rakennesuunnittelu	50	
LVI-suunnittelu	LK	
Sähkösuunnittelu	LK	
Valaistussuunnittelu	50	
Erityissuunnittelu (esim. akustiikka)	LK	
Maalaustyöselitys	50	
Värisuunnitelma	50	
Ympäristö/maisemasuunnitelma	50	
Uusi huoltorakennus suojellun kirkon lähiympäristöön / sitä koskeva suunnitelma	LK	
Esineiden konservointisuunnitelma	100	
 		
Valvonta		
Työmaa-aikainen valvonta	LK	
 		
Maarakennus		
Raivaus	LK	
Purkutyöt	LK	
Kaivu (perustusten korjaus)	50	
Kaivu (putkitukset)	LK	
Salaojat	50	
Routasuojaukset	50	
Täyttötyöt	50	
Pihan pintarakenteet	50	
Pihan laatoitus	50	
Luonnonkivipengerrys	50	
Arkeologiset kaivaukset	100	
 		
Perustukset		
Perustusten vahvistusvalut	50	
Sokkelieristykset	50	
Alapohjan tuuletuksen parantaminen	50	
Alapohjien kunnostus	50	
Alapohjan uusiminen	LK*	
 		
Runko ja vesikatto		
Paanukaton korjaus / tervaus	100	
Paanukaton uusiminen	100*	
Muun vesikaton korjaus	50	
Vesikaton alusrakenteen korjaus	50	
Rappaushalkeaminen injektointi	100	
Julkisivujen korjaus	50	
Julkisivun osien uusiminen	LK	
Parven rakenteiden kunnostus	50	
Vesikattorakenteiden kunnostus	50	
Vesikourut ja syöksytorvet / uusiminen	50*	
Porrashuoneen kunnostus	50	
Maalausten konservointi	100	
 		
Täydentävät rakenteet		
Ikkunoiden kunnostus	LK	
Turvalasi suojeltavaan ikkunaan	100	
Ovien kunnostus	50	
Kohteeseen suunnitellut uudet ovet	LK	
Ullakon portaiden kunnostus	50	
Kaiteet ullakolle	50	
Hoitosillat ullakolle	50	
 		
Pintarakenteet		
Lattian kunnostus	50	
Ulkomaalaus	LK	
Sisämaalaus	LK	
 		
Kalusteet ja varusteet		
Penkkien kunnostus	50	
Urkujen puhdistus	100	
Urkujen korjaus/restaurointi	100	
Keskiaikaisten veistosten konservointi	100	
Alttarilaitteen konservointi	100	
Alttaritaulun konservointi	100	
Saarnastuolin konservointi	100	
Kirkkotekstiilien konservointi	100	
Uudet valaisimet kirkkosaliin	LK	
Kruunujen kunnostus	50	
Käyttöesineiden konservointi	100	
Sisustuksen kultauskorjaukset 	100	
 		
Kone- ja laitetekniset työt		
LVI-työt	LK	
Sähkötyöt	LK	
Kirkonkellojen soittoautomatiikka/uusi	LK	
Kirkonkellojen soittoautomatiikka/korjaus	LK	
Induktiosilmukka	LK	
Hälytyslaitteisto	50	
Paloilmoitusjärjestelmä	50	
 		
Ei laskettavat toimenpiteet		
Uudet ovet / ikkunat	0	
Lisälasin asentaminen	0	
Uudet kalusteet	0	
Uudet kirkkotekstiilit	0	
Muut uudet varusteet	0	
Tavanomaisten käyttöesineiden huolto	0	

* = Uusiminen korvataan 50-prosenttisesti tai lisäkustannusten osuudella vain silloin, kun toimenpide on välttämätön.

Arvonlisävero (22%) ja rakennuttajan menot (noin 15 %) kirjataan samalla tavalla kuin muutkin kulttuuriperintöön liittyvät kustannukset.